Участват:
ЖЕРАР ДЕПАРДИЙО граф Монте Кристо / Едмон Дантес
ГРАФ МОНТЕ КРИСТО Четвърта Част
По романа на Александър Дюма
ОРНЕЛА МУТИ Мерседес Игуалада
ЖАН РОШФОРТ Фернан Мондего / граф Морсер
ПИЕР АРДИТИ Вилфор
СЕРЖИО РУБИНИ Бертучо
МИШЕЛ АМОНТ Данглар
ФЛОРЪНС ДАРЕЛ Камил Ришердьо
ЖАН-МАРК ТИБОЛТ Бароа
ЖУЛИ ДЕПАРДИЙО Валaнтин Вилфор и др.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ TwinsTeam
Никой да не се приближава до каретата!
Албер!
Трябва да поговорим.
Утре ще говорим. 6:30 в гората Сент Клод.
Ще е достатъчно да си кажем по една дума: "Готов?" - "Готов. "
Скъпи графе, аз също съм разтревожен.
Дори като виден представител на благородническата класа,
не мога да поискам от тях да заведат дело срещу един от своите
само заради някакви обвинения.
Срещу някой, който умишлено не е конкретно назован в статията.
Някой си Фернан. Трябва да признаете, че това е доста относително.
Моят внук също се казва Фернан.
Тази вечер "Месаже" ще разкрие пълното име на обвиняемия.
Няма да е просто "някой си Фернан", а граф Фернан Морсер.
Трябва да Ви предупредя.
Истината е, че след Революцията, никой във Франция не е недостижим.
Но да обвинявате човек с такова социално положение,
ползващ се с такова доверие като граф Морсер...
Това е първата страница на вестника, който ще излезе тази вечер.
Простете любопитството ми, но какво общо имате Вие с всичко това?
Аз намерих информацията.
И го казвате толкова спокойно?
Спокойствието ми е само привидно.
Вътрешно изпитвам гняв и отвращение.
Доколкото разбирам...
Това е личното Ви отмъщение към граф Морсер.
Какво значение има? Отмъщението върви ръка за ръка със справедливостта.
Закъснели сте.
Скъпи колеги, нямаше да обърна внимание на тези обвинения...
Това са клевети! - За барона е по-добре да са клевети.
Но обвиненията са подписани от високопоставени свидетели...
Това е лъжа! - Тишина!
Граф Морсер, не съм Ви позволил да говорите.
И все пак ще говоря. Няма установени закони за обидата,
която ми нанасяте така равнодушно.
Всички са на негова страна. Ако Албер не ме убие,
ще бъда обвинен в престъпление срещу националната сигурност.
Замесихте ме в големи проблеми.
Морсер мисли, че ще спечели, понеже не знае моите планове.
Имам един ход, за който дори не е и подозирал.
Ами давайте.
Отивам. И без това имам нужда от чист въздух. Тук не се диша...
Кои са тези свидетели?
Стари герои от Янина.
Толкова стари, че вероятно са мъртви.
Не е нищо ново да карате мъртвите да говорят.
Ако не ми вярвате, изпратете комисия от следователи в Янина.
Благородниците имат по-важни задачи
от това да ходят там.
Скъпи ми Морсер, никой не се съмнява в думите Ви. Поне аз не.
На Вашите услуги, господине. От толкова дълго чакам този момент.
Аз също, мадам.
Върнете цензурата!
Господа, днес обвиняват мен.
Утре на мое място може да бъдете Вие или Вие.
Тогава нашият председател ще бъде в безизходица.
А след председателя, може би и кралят.
Седнете по местата си или ще отложа делото.
За да се защитите не е достатъчно да нападате пресата.
Какво толкова има да защитавам? Че рискувах живота си в Янина?
Служейки с такъв героизъм на Али Паша,
когото казват, че съм предал.
И за този героизъм ме наградиха с титлата генерал?
А след като сте станал генерал?
След това? Градът беше завзет от турците.
Как беше завзет?
Това е въпросът.
Ами скритият Ви ход? - Дама Купа.
Тишина. Трябва да направя едно много важно съобщение.
Един човек току-що пристигна и иска да бъде изслушан
като свидетел по случая Янина.
Чухме достатъчно.
Ще бъде неприлично да продължавате да клеветите граф Морсер.
Няма проблем. Нека да видим кой е свидетелят.
Ще се радвам да го видя.
Какво е това? - Тя ли е?
Как се казвате?
Принцеса Хайде от Янина, дъщеря на Али Паша.
Невъзможно! Тя е измамница.
Защо?
Защото турците избиха семейството на Али Паша.
Да, така е, всички бяха убити. Майка ми, баща ми и двамата ми братя.
Само аз не, може би защото бях момиче.
Милост? От турците? Тази жена говори безсмислици.
Милост щеше да е, ако ме бяха убили, а те ме направиха робиня.
Ако сте робиня, Вашите показания са невалидни.
Тя вече не е робиня. Аз я откупих и я освободих.
На чия страна сте?
Граф Монте Кристо гарантира за верността на Вашите показания.
Тя трябва да докаже, че е тази, за която се представя.
Вие им кажете коя съм. - Полудяла жена.
Мондего, Вие бяхте от най-близките на семейството на султан Али Паша.
Хайде има ли някакъв белег?
Беше толкова отдавна. Как мога да помня?
Има или няма белег?
Може да си е направила.
Сигурно се е тъпкала с онези турски сладкиши.
Белегът й сигурно е, че сега тежи около двеста фунта.
Вие наистина не знаете до къде да спрете, бедно ми момиче.
Аз също бях в Янина.
Макар и за няколко дни имах честта да се срещна със султана.
Говорим за дъщеря му. - По-точно срещнах и дъщеря му.
Това е тя. - Вие сте полудял.
Нищо ново...
Не знам дали някога сте ходил на лов със соколи, господин съдия.
Много е интересно...
Придържайте се към темата, господине.
Един ден соколът на принцесата
направи рана до дясното й ухо с клюна си.
Само да добавя, че това
не отне красотата на принцеса Хайде от Янина.
Простете ни, че Ви унижихме. Повече няма да се повтори.
Благородници на Франция, изправете се,
както се изправяте когато посрещате кралска особа.
Тя сама се е наранила.
Елате или аз ще дойда за Вас.
Приберете се вкъщи. Майка Ви има нужда от Вас.
Вие обезчестихте баща ми.
Така ли?
Кълна се, че това не ми достави удоволствие.
Но трябваше да го направя.
Ако не можете на разберете какво значи този жест,
означава, че Ви предизвиквам на дуел.
Съжалявам, Албер. - Къде и кога?
Щом дуелът Ви с Бошан се отменя,
тогава нека да е на същото място и в същия час.
Това са моите секунданти. Ами Вашите?
Максимилиан Морел и Бертучо.
Унижавате ме като избирате един търговец и един слуга.
Нямам други приятели в Париж.
Вали доста силно, надявам се, че ще падне по гръб, а не по лице.
Не заслужава да умре с лице в калта.
Забрави. Ще се справя сам.
Връщай се при Валантин. Тревожа се.
Недейте. Вилфор подготвят литургия за госпожа Сен Меран.
А някой подготви ли литургия за Бароа?
Извинете ме.
Графинята е тук.
Коя графиня? - Графиня Морсер.
Остави ни.
Седнете.
Какво правите? - Умолявам Ви.
За какво? - Знаете.
Изправете се. Коленичи се само пред Бог.
Както Бог и Вие можете да сторите чудо.
Чудо? Синът Ви смята, че съм го обидил и ще стреля първи.
Ще пропусне. Не е добър в стрелбата. - Знам.
Ще бъде нервен и ръката му ще трепери. Това е първият му дуел.
Моя също.
Но за разлика от сина Ви, аз съм много добър стрелец.
Искате да пропусна?
Затова ли дойдохте?
Да, в името на Бог, умолявам Ви.
Кажете ми, че ще го направите.
Не това беше планът ми, но добре.
Ще стрелям и ще пропусна. Но ще имаме по два пистолета.
И отново ще дойде ред на Албер.
Този път разстоянието няма да бъде шестдесет стъпки, а тридесет.
Прицелете се в мен.
Ще видите.
На тридесет стъпки, дори Вие, която не можете да стреляте,
мислите ли, че можете да пропуснете.
Съжалявам, Мерседес.
Няма да позволя синът Ви да ме застреля от 30 стъпки разстояние.
Тогава ранете го в рамото.
Не знам... Само спрете този кошмар.
Това не е дуел до раняване, а до смърт. Синът Ви избра да е така.
Не приемате нищо. Защо ни преследвате? Какво сме Ви направили?
Мислех, че знаете. - Какво? Какво да знам за Вас?
Онзи ден на реката, помислих, че...
На реката аз също си помислих нещо.
Но сигурно съм грешала.
Той не беше такъв, той не беше като Вас.
Нарекох Ви Едмон.
Да, но защо не го казахте никога повече?
Мислех, че искате да говорите за това. Очаквах тази изповед.
Изповедите са за виновните.
Искате да кажа името Ви?
Никой никога не е произнасял името ми както Вие.
Помня...
Пишехте го по замъглените прозорци.
Преди Ви обичах, а сега се страхувам от Вас.
Кажете го. Опитайте.
Кажете името ми нежно, както някога.
За последен път, защото от утре това име ще Ви носи само болка.
Кажете го, Мерседес.
Едмон Дантес.
Това не е нежно.
Не ме докосвайте.
Знам, че ме мразите.
От утре аз също ще Ви мразя.
Минаха двадесет години и сега искате да ми отмъстите чрез сина ми.
Да Ви отмъстя?
На другите - да, но не и на Вас.
Искам да знам какво стана с нас?
Казах Ви, баща Ви каза, че сте мъртъв.
Знам, казахте ми. Можете да му вярвате, той не лъже.
За разлика от други. А защо се омъжихте за Фернан Мондего?
Познавате Фернан Мондего.
А знаете ли кой е сега?
Няма как да не знам. Всички говорят за предателството му в Янина.
Щеше ли да успее в Янина, ако Фернан нямаше опит
в лъжите, клеветите и предателството?
Какво искате да кажете? - Той ме предаде.
Невъзможно. Казваше на всички, че е загубил най-добрия си приятел.
Видях го да плаче. - Всичко свързано с него е лъжа.
Сълзи, героизъм, чест. Искаше Вас, а аз бях пречка.
Затова написа писмо. Това с анонимното писмо е много смело.
Такъв е той. - Отрепка.
Да, но има и още като него.
Вилфор, Данглар и Кадрус.
Отмъстете им, имате право. Но не наранявайте Албер.
Не го замесвайте. Не убивайте сина ми.
Ако искате, накажете и мен.
Не съм направила нищо.
Но ме накажете, ако ще се почувствате по-добре.
Но не наранявайте сина ми.
Чувате ли, Едмон Дантес? Не детето ми.
Бях до баща Ви, когато той почина.
Не, бил е Морел.
Бях там. Ако Морел беше жив...
Не, не призовавайте мъртвец за свидетел.
Това е истината.
Държах ръката му преди да умре, а той не спираше да говори за Вас.
Не. - Той Ви обичаше.
Не говорете така. - Обичаше Ви както аз обичам Албер.
Нямам какво повече да кажа.
А Вие?
И Вие ли нямате какво да кажете преди да си тръгна?
Утре сутринта...
След двадесет години...
Няма вече да се чудите дали Едмон Дантес е жив или мъртъв.
Ще бъде мъртъв.
Албер Морсер ще бъде прострелян в рамото.
Благодаря.
Сбогом, Едмон.
Сбогом, Мерцедес.
Влез.
Имате ли нужда от мен?
Тук има по една за всеки от вас. Това са пари.
Диаманти. Лесно ще ги продадете. - Диаманти?
Плащам ти за да можеш да се върнеш и да живееш добре.
Предполагам, че Хасан ще си купи фалука.
Ще бъде добър моряк. Толкова обича морето.
Кажи му да внимава. И да не се доверява на морето.
Да не се доверява на никого. - Отпращате ли ни?
Не, не ви отпращам.
Но може би ще замина.
Къде? Може ли да дойда с Вас? - Благодаря ти.
Но на мястото, където отивам, никой няма нужда от никого.
Може ли да поговорим?
Какво правите? - Любувам се.
Дъждът...
Обичам дъждът.
Прекрасно е.
Както винаги след буря.
Ако нещо се случи с мен, обещайте ми...
Никога не се любувайте докато вали.
Какво може да стане?
Вие сте най-високият и най-силният мъж, Вие сте Монте Кристо.
Видяхте ли? Дори има рима.
Правите ме толкова щастлив. Вече съм поет.
Колко е часът? - Няма шест, поспете още малко.
Не, имам среща.
Толкова рано? С кого?
Първо със себе си, гладен съм. Донесете ми нещо за ядене.
Хляб, масло, кафе? - И вино.
И яйца с бекон. С много бекон.
И сирене.
Ако имате едно или две пилешки бутчета, няма да Ви откажа.
Вие сте като човекоядец.
До довечера?
Камил? - Да?
Нищо, по-точно...
Беше една прекрасна нощ, която никога няма да забравя.
Прекрасна, но кратка.
Следващата ще бъде по-дълга.
Закъснява, може би се е уплашил. - Ще дойде, той е Морсер.
Те са предатели.
Той има и майка - Мерседес. Тя е смела. Това е завещанието ми.
Но... - Оставям ти десет милиона.
18 процента от акциите на "Томсън и Френч". Ще имаш добри приходи.
Единственото ти задължение е да изпълниш последното ми желание.
Бях моряк и искам гроба ми да е в морето.
Искам да ме хвърлите от борда на Фараон в морето.
Уреди го с Максимилиан.
Тук са.
Виконт Морсер се извинява за закъснението. Каретата ни се счупи.
Добре, но не можем да започнем на 60 стъпки, прекалено е мъгливо.
Графът предлага да започнем с 30 стъпки.
Мъглата няма да е проблем.
Граф Морсер иска...
Иска да говори с граф Монте Кристо.
Това не е характерно за дуелите. Само оръжията ще говорят.
Ще проверите ли нашите пистолети? А ние ще проверим вашите.
Не идвам с оръжие...
А с какво тогава? - С извинение.
Но Вие сте засегнатия. Защо с извинение?
Искам да говоря пред секундантите.
Нека да заемем местата си и да приключваме с това.
Ще приключим, но не както си мислите.
Не съм тук за да бъда убит или да убия Вас.
Няма да се дуелираме, освен ако не го искате.
Дойдох да се извиня.
Миналата нощ майка ми дойде при мен.
Тя ми каза всичко. - Какво?
Може би ще ме намразите, ако повторя това, което Вие щяхте да направите.
Вярно е, това е между графинята и мен.
Вашето отмъщение е било да изобличите и съсипете Баща ми.
Да, граф Морсер е извършил престъпление, но не само в Янина.
Преди години в Марсилия... - Недейте.
Не искате да говоря? - Не.
Ще го обвините лично?
Може би това е моя работа, не Ваша.
Добре, не се безпокойте, мога да пазя тайни, особено тези на майка си.
Благодаря Ви, че ми спестихте срама
за който трябва да обвинявам само баща си.
Щастлив съм.
Аз също. Имах страхотна закуска. Мислех, че е последната ми,
затова се поглезих. Винаги трябва да живееш като за последно.
Герба? Направи масаж на господаря си.
Чудесно, изпей ми някоя песен от твоята страна.
Граф Морсер. - Какво за него?
Каза, че ще направи това, което синът му не е можал.
Иска да ме убие? - В името на честта си...
Чест? Тогава съм в безопасност.
Не го приемайте толкова несериозно. Той има поне два пистолета.
Кажи му, че идвам.
Дай му всичко, от което се нуждае и се връщай у Вилфор.
Валантин е сама. Бързо!
Здравейте, Мондего.
Монте Кристо, дойдох...
Как ме нарекохте? Монте Кристо?
Граф Монте Кристо? Объркал сте се.
Погледнете ме внимателно. Аз ли съм граф Монте Кристо?
На какво играете? - Никога не играя.
Това, което преживях беше истинско. Вие играехте.
Плачещият приятел, който утешава годеницата.
Героичният генерал. Благородния и многоуважаван граф Морсер.
Но всичко свърши. Играхте и загубихте.
Забравете, Вие вече ме убихте.
Или поне опитахте.
Но не успяхте. И аз се върнах.
Пийте с мен.
За здравето на Едмон Дантес.
Бедни ми, Фернан.
Винаги сте съсипвал всичко, което съм имал.
Валантин. - Има нужда от доктор ли?
Прекалено е късно. Има нужда от свещеник.
Върви, тичай.
Моля Ви, не ставайте за смях. Това няма да промени нищо.
Това е само кал. Дрехата Ви няма да се разпадне.
Не беше ли това граф Морсер? - Възможно е.
Приел сте го въпреки станалото?
Приех и Вас, нали, Данглар?
Но аз не съм... - Опозорен?
В бизнеса, репутацията е като фондовата борса.
Единия ден е висока, на другия - ниска.
Между другото, каква е репутацията Ви сега?
Благодаря Ви, че сте загрижен за делата ми.
Защото оказват влияние върху моите.
Реших да напусна Париж.
Ще запазим незабравимия спомен за Вас.
Не искам да оставям никакви дългове.
Ще съм много доволен, ако ми предоставите шест милиона до 48 часа.
Вече Ви дадох шест милиона. - Трябват ми още шест.
"Томсън и Френч" ми дадоха неограничен кредит от Вашата банка.
Говорите за "Томсън и Френч"?
Какво знаят те за моите финанси? Касата ми е празна.
Ако не можете да ми отпуснете кредита, страхувам се, че...
може да фалирате. - Да фалирам? Аз?
Загубих всичките си пари по Ваша вина.
Вие провалихте всичките ми добри инвестиции.
Благодаря, Хасан.
Значи се договорихме. Шест милиона до 48 часа.
Моля те.
Предай това на съпруга ми.
Можете и сама да го направите.
Той току-що се прибра.
Не искам да го виждам повече.
За Фернан.
Пристигнахме, господине.
Искаше мляко и съпругата ми й занесе.
Оставете ни. Ще изслушам изповедта й.
Тя е в безсъзнание.
Това е Божа работа, не Ваша.
А Исус е казал...
"Лазар ще се въздигне от мъртвите.
Той, който вярваше в мен, дори и мъртъв, ще има...
вечен живот.
Защо се страхувате? Имайте малко вяра".
Ето. Нямам никакви бижута. Колко унизително.
Как да отида без бижута? - Къде да отидете?
На погребението на госпожица Валантин Вилфор...
С тези черни дрипи никой няма да забележи, че нямате бижута.
Струват два милиона, като прибавим и пушките, и мебелите...
Не и мебелите. Мои са! На семейството ми са.
Предпочитате да фалирам и да отида в затвора?
Бяхме толкова щастливи. Животът беше прекрасен...
А само за няколко месеца... Съдба...
Смъртните случаи у Вилфор, позора на Морсер и самоубийството...
А сега Вие говорите за банкрут и затвор.
С какво сме го заслужили?
Не знам.
Трябва да сте направил. Бог не случайно ни наказва така.
Не съм направил нищо лошо.
А Вие?
Аз? Аз също не съм... Разбира се.
Да.
Да, какво?
Направих нещо лошо.
Заслужавам бижутата ми да бъдат продадени.
И мебелите ми. Трябва да бъда наказана.
Преди години Ви излъгах. Имам дете от друг мъж.
Но Вие не можете да имате деца.
А може би Вие не можете.
Имам дете от друг мъж. Беше момче.
Кой е този мъж?
Защо не попитате кое е детето ми и къде е?
Имам дете, а дори не го познавам. Никой не го познава.
И изглежда на никой не му пука.
Вероятно някой от касиерите.
Често я виждах с тях.
Тя ги поглеждаше с нейните невинни очи.
Прехапваше устни...
Женските устни - нежни и меки - могат да навредят много на човек...
Особено на младите касиери.
Наех ги прекалено млади. Но добрите времена свършиха.
Млади или стари вече не мога да им плащам.
Вън!
Всички вън!
Банката на Данглар прекратява плащанията.
Той открадна нашите пари.
Бог да Ви благослови за Вашето гостоприемство.
Разбирам защо не искате да останете в къща, в която някой се е самоубил.
Това е единственият грях, който Бог не прощава.
Да се самоубиеш е все едно да се съмняваш в безкрайната милост на Бог.
Ако милостта Му е безкрайна, сигурна съм, че ще прости отчаянието.
Да прощаваш означава да прощаваш всичко. Дори и непростимото.
Може би Вие така разбирате нещата, графиньо.
Не ме наричайте графиньо.
Онези дни отминаха, затова оставям имуществото си на Вашата църква.
Ще се молим за Вас, госпожо.
Бог ще Ви помогне да намерите покой.
И ще Ви пази в Алжир, господине.
Помолете Го да ми помогне да си върна честта, която баща ми загуби.
Кажете на семейството ми, че съм готов.
Не трябва ли да изчакаме другите? - Кои други?
Хората, които ще дойдат на погребението.
Сигурен съм, че покойницата има приятели.
Не, само ние сме. Да приключваме с това.
Прибраха се за да изплачат мъката си. Да се захващаме за работа.
Да се задоволя с толкова? Казахме 3 000 за да Ви пусна да влезете,
а 2 000 да не слагам надгробен камък...
Ще Ви платя 20 000, но имам нужда от едно нещо.
Боже мой! Какво още искате?
Искате да я извадите?
Продавате на студенти по медицина свежа плът за дисекция?
Искам да купя катафалката, конят и мълчанието ти.
Добре. И все пак, Вие свещениците се забърквате в странни истории.
Готово, да тръгваме. Побързайте.
Бертучо, на работа.
Как е жабата днес? - Все още спи.
Но жабите и хората са различни.
Докато жабата спи, Валантин може да умре.
Прави каквото се уговорихме. По-бързо.
Диша като животно, което спи зимен сън.
Трябва да имаме вяра. Ела и ми помогни.
Когато се съвземе ще бъде жадна, уплашена и ще й е студено.
Няма да знае къде е.
Не се притеснявайте, ще се погрижа за нея.
Ще я изведа навън за да се раздвижи. Ще й дам малко вино от провинцията.
Максимилиан знае ли за това? - Разбира се, че не.
А уж го обичате като син? Каква жестокост!
Не, предпазливост е. Ако нещо се обърка, няма да го понесе.
Имате предвид, ако никога не се събуди?
Хайде. - Виждате ли? Не сте убеден.
Колко мразя черно.
Сама сте си виновна за това.
Какво искате да кажете?
Дъщеря ми е била отровена от един от четиримата души в тази къща.
Валантин, баща ми, аз и Вие.
Възможно ли е да се е самоубила?
Не, не мисля.
Тогава кой я е накарал да изпие отровата? Баща ми?
В неговото състояние? Това е невъзможно.
Тогава оставаме аз и Вие. Аз ли съм убил дъщеря си?
Не знам.
Не съм. И какво остава? - Вие сте луд.
Обвинявам Ви за убийството на трима души.
Мари Луи дьо Сен Меран, Жули Бароа и дъщеря ми.
Вие сте полудял от мъка. За да убиеш някого, трябва да имаш мотив.
Пари. - Пари? Боже мой! Пари!
Да, пари.
Първо госпожа Сен Меран, за да я наследи Валантин.
А после и Валантин, за да я наследите чрез мен.
Ами Бароа?
И него ли съм искала да наследя?
Не, Бароа не е трябвало да умира.
Искала сте да убиете баща ми, и така да получите всичко.
След известно време...
Аз също съм щял да бъда...
Помислете добре преди да направите огромна грешка.
Ако аз съм убийцата, за която ме мислите, и ме изобличите пред всички,
Вие ще сте този, който ще загуби от този скандал.
Имате прекрасна кариера...
След като Валантин е мъртва, кариерата ми...
Давам Ви последен шанс.
Съгласна съм. Безусловно.
Не опитвайте да избягате. Предлагам Ви по-малко ужасяваща смърт
от това да бъдете обезглавена на гилотината,
докато тълпата Ви се подиграва.
Вашата отрова причинява ужасна смърт.
Затова трябва да бъдете наказана. Нали?
Имате един час.
Госпожице Валантин, моля Ви, събудете се.
Не може да продължавате да спите.
Ледено студена е.
Отче, предполагам, че сте дошъл за парите си.
Пари?
Обикновено аз давам. - Няма нужда.
Кадрус беше намушкан, Морсер се самоуби,
Данглар е разорен, а Вие загубихте дъщеря си. Това е достатъчно.
Аз винаги съм бил честен. Не мога да взема пари, понеже не съм свещеник.
Как така не сте свещеник? Вие сте абат Бузони.
Не. - Познавам Ви.
Не, господине, не ме познавате.
Монте Кристо? Вие сте граф Монте Кристо.
Не, Вилфор.
Аз съм Едмон Дантес.
Не Ви познах. - Сигурно рядко срещате затворници.
Какво искате?
Какво очаквате от мен?
Искате помилване? Ще се застъпя за Вас.
Кралят ще въздаде справедливост.
Справедливостта е в моите ръце.
Донесох Ви един адрес.
Затвора Шерш Миди.
Килиите на затворниците.
Искате да ме изпратите там?
Не съм убил Хелои. Тя се самоуби.
Така беше най-добре за нея.
Не съм убиец. Не искам да отида в затвора.
Дори и за да видите сина си? - Сина ми?
Не заехте ли, че имате син? Ще го обикнете.
Тусан. Беше намерен в нощта на Вси Светии в градината в Отьой.
Надявам се, че няма да осъдите сина си.
Да осъдите на смърт собствения си син не е като да изпратите
Едмон Дантес да изгние в замъка Иф.
Сбогом, господин прокурор.
Страдайте, за да изкупите греховете си, както казвате Вие.
Или по-добре...
само страдайте.
Бедното ми момче.
Исках да те видя. - Аз също заминавам.
Връщаш се в Марсилия? - Много по-далеко.
В Алжир? - Още по-далеко.
Не можете ли да познаете?
Ще Ви помогна. След дуела ми дадохте един пистолет като сувенир.
Не, Максимилиан, дай ми го. - Не е в мен.
Къде е по-добре? Манастира или планината?
Имай вяра. - В кого? В Бог?
Казват, че Лазар възкръснал от гроба, но не мисля, че Бог има тази власт.
И аз се чувствах така на твоите години.
Това отхвърляне, това бунтуване... Почти същите думи...
Аз също исках да умра...
Защо? Имал сте всичко. И най-вече любов.
Нямах нищо.
Не можех да виждам слънцето, останах без любов.
Тогава един ден, на фона на отчаянието ми
срещнах някой, който ми говореше точно както сега аз на теб.
Той ми каза "имай вяра".
"Имай вяра въпреки всичко, Едмон Дантес".
"Имай вяра". - Защо Едмон Дантес?
Защото така се казвам.
Едмон Дантес е мъртъв.
Много хора са си мислели така. Дори и баща ми.
Боже мой...
Как ми се искаше да му кажа истината.
Баща ми щеше да разбере, че Вие сте Едмон Дантес.
Не и ако Едмон Дантес е маскиран като Лорд Вилмор.
Лорд Вилмор? Маскиран?
Спектакъла, който ти и Валантин толкова харесахте,
е нищо в сравнение с това, което аз мога да правя.
Лорд Вилмор, абат Бузони и граф Монте Кристо са един и същ човек.
И този човек е Едмон Дантес. - Как? Защо?
Това е дълга история,
в която и Валантин има участие. Искаш ли да я чуеш?
Не, всичко, което искам, е да чуя, е изстрел на пистолет.
Няма да го чуеш. Вече ще си мъртъв.
Куршумите са бързи. Освен ако не пропуснеш, което е по-вероятно.
Ръката ти се разтреперва...
Пропускаш и свършваш като стария Ноартие.
Имате ли по-добро предложение?
Да, отрова.
Знам прекрасна отрова. Отпускаш се.
Заспиваш без никаква мъка, без никаква болка.
Започваш да сънуваш.
Изведнъж сънят започва да избледнява.
И скоро не остава нищо.
Всичко е черно и празно.
Тишина.
И всичко свършва. - Дайте ми я.
Не тази вечер.
Ще сключим сделка, Максимилиан. Дай ми две седмици.
Но през тези две седмици не прави опити да се самоубиеш.
Тогава ще се срещнем в Марсилия. Ако все още си отчаян,
ще ти дам отровата.
Две седмици не са достатъчни, за да забравя Валантин.
Дори цяла вечност няма да стигне. - Ако дори вечността не може
да заличи скръбта ти, то няма за къде да бързаш.
Единственото, за което те моля, е да изчакаш две седмици.
Направи го заради мен и заради това, което лорд Вилмор направи за баща ти.
Добре, две седмици, не повече.
Заклеваш ли се?
Да, заклевам се, но Вие също трябва да се закълнете.
Да, Максимилиан.
Заклевам се, че ще ти помогна да умреш, ако греша.
Всичко е готово.
Можем да заминем, когато пожелаете.
Не трябва ли готвачът Ви да го направи?
Вече нямам готвач. Това е лукс, който не мога да си позволя.
Днес го освободих. - Защо не ми казахте?
Щях аз да му плащам.
Нямаше да е проблем.
Чухте ли новините?
Отидох да се сбогувам с Бошан и чух...
Франц д'Епине е влюбен в Хайде от Янина.
Говорят за брак. Явно нещата няма да свършат толкова зле.
Заминавате ли?
Да, заминаваме заедно.
Съпругът ми обичаше да предсказва времето. Добре познаваше облаците.
Казваше, че хубавото време е аномалия,
която се предвещава от два дъждовни, сиви облака.
Вие бяхте моята аномалия и беше красиво.
За какво говорите?
Къде е багажът Ви? - Никъде.
Не сте ли готова?
Побързайте, Камил. Заминаваме. Имам важна среща в Италия.
Оставам. Ще заминете без мен.
Какво има?
Не ме ли обичате вече?
Напротив.
Винаги ще Ви обичам.
Вие сте като магьосник.
Бях заспала дълбок сън, а Вие ме събудихте.
И се радвам за това. Светът е красив.
Особено през лятото, но.. - Какво?
Аз не съм жена. Не истинска жена.
Просто забавно малко момиченце.
Обичате да Ви докосвам, но това не е любов.
Вие сте полудяла.
Вярно е.
Разбира се, че Ви обичам. Вие сте толкова чиста.
Нека да кажем наивна.
С времето ще Ви омръзна. Ще ме оставите и ще страдам.
Опитал сте прекалено много ликьор, за да го смесвате с друго.
Обичам сладкия Ви аромат.
Защо ме лишавате от него?
Ако някога отново се върнете, ще Ви чакам.
Но няма да го направите.
Мерседес знае по-добре как да Ви задържи.
Мерседес?
Чакате да бъдете заедно от 20 години.
Плачете? - Отвратителен лук.
Ако живеехте в провинцията, щяхте да знаете, че те кара да плачеш.
Камил, това са бобчета.
Сигурно са от рода на лука.
По-добре е да тръгвате.
Не казвайте нищо. Нито звук. Оставете ме да заспя тихо.
Едмон? - Да, Камил?
Накарахте ли всички да си платят?
Да, много скъпо.
Може ли и аз да Ви дам сметката си?
Вашата сметка?
Цената на моето отдръпване.
Връщам Ви на Мерседес. Трябва да струва нещо.
Вие сте справедлив човек.
Помислих за това, но не искам да Ви унижавам.
Богатството ми е Ваше. Вече нямам нужда от него.
Не парите Ви. - Тогава какво?
Прошка. - Аз? Да простя?
На кого?
На всички и всичко. Дори и на дъжда, когато Ви измокри.
Казвам Ви го, защото аз успях да простя на убиеца на съпруга си.
Отне ми време, но успях.
Мисля, че и Вие можете.
Това искам. Прекалено много ли е?
Да, много е, но обещавам, че ще опитам.
Граф Монте Кристо не опитва, той успява.
Обичам Ви.
Хайде, събудете се.
Събудете се, отворете очи.
Тя е мъртва. Наистина е мъртва.
Събудете се, отворете очи.
По-бързо. Побързайте.
Десет, дванадесет, всички са тук.
Всички.
Всички ще разберат, че сте честен човек.
Последното, което "Томсън и Френч" биха направили
е да отпуснат неограничен кредит на граф Монте Кристо.
Каква бъркотия.
Притеснихте ме. Неограничен кредит е нечувано нещо.
Трябва да признаете, че никога не сте чували
за такъв изключителен човек като Монте Кристо.
Аз съм Луиджи Вампа. Как мога да Ви помогна?
Защо съм затворник?
Затворник? Не. Вие сте мой гост.
Вие ме отвлякохте, упоихте ме и сега ме държите заключен.
Какво има? Гърлото ми гори.
Пийнете нещо. Ще се оправите.
Какво желаете? Малко италианско вино? Имам едно подходящо.
Искам малко, но побързайте. - Ще струва 200 000 франка.
200 000 франка за малко вино?
Не "малко вино". За 200 000 Луиджи Вампа ще Ви даде цяла бутилка.
Цяла бутилка или дори буре. А може би и каца, това е лудост.
Вие не сте ли банкер? Банкерите са богати.
Задръжте си виното. Дайте ми вода. Гърлото ми гори.
Стомна или чаша?
100 000 франка за стомна и едва 20 000 за чаша.
20 000 за една чаша вода?
Много е бистра.
Вие сте разбойници.
Като Вас. Единствената разлика между Вас и нас е, че
ние никога не сме го крили.
Кой е този? Какво иска?
Вие сте екзекуторът?
Моля Ви, имайте милост към бедния човек.
Имате ли угризения?
Угризения? За какво?
За обидите, които сте нанесъл.
Обида? Никога не съм наранявал никого.
Сигурен ли сте? Помислете по-добре.
Не, не разбирам. Честно, не разбирам.
Печелех пари, но как може да съм наранил някого с това?
Загубих много, знаете.
Златни мини без злато. Ферми без животни.
Житни полета без жито.
Марсилия, преди 20 години.
В една кръчма в едно каталанско село, където виното е по-евтино от тук.
Кръчмата на Кадрус?
Спомените Ви се връщат? Спомняте ли си онзи летен ден?
Пиехте с Фернан Мондего.
И Кадрус.
От къде знаете всичко това?
Граф Монте Кристо?
Не, Данглар, Едмон Дантес.
Това е невъзможно! - Трябваше да се досетя,
че всички ще кажете едно и също: "Това е невъзможно!".
Въображението ви е прекалено бедно.
Елате, излезте от тази миша дупка. Навън времето е много хубаво.
Това е Италия.
Не съм луд, Дантес. Ако не Вие, то някой от Вашите хора ще ме застреля.
Няма никой. Колкото до мен, аз се уча да прощавам.
И започвам с Вас. Вие сте много щастлив.
Но побързайте. Аз лично предпочитам отмъщението.
Ами парите ми? - Какви пари?
Когато го отвлякохме нямаше нищо.
Имах дванадесет милиона.
Сигурно грешите. Винаги сте ми казвали, че нямате никакви пари.
Помислете, ако имахте пари, Луиджи Вампа щеше да Ви отвлече за подкуп.
Щяха да ме интересуват единствено парите.
Не се тревожете, аз също минах през това. Затворът те подлудява.
Помнете споразумението ни.
Аз ще удържа на думата си.
Милионите на Данглар ще отидат за бедните, за сиропиталищата и бедните.
И за затворниците, под формата на одеяла, лекарства и храна.
Не забравяйте затворниците.
Имам среща с Монте Кристо.
Казахме две седмици, а Вие сте подранил.
Знам, но не мога да издържа на болката. Искам милост.
Спазих думата си, сега е ред на господарят ти.
Все още си отчаян?
Да, предупредих Ви. Готов съм, а Вие?
Направи каквото ти казах.
Ще ми даде отровата?
Радвам се, че няма да си цапате ръцете.
Трябва да те предупредя.
Ще преживееш много силен шок. Нещо, което не можеш да си представиш.
Страхувате се, че ще бъда ужасяваща гледка?
След всичко, може би сте прав. Смъртта може да не е толкова лесна.
Сега искам отровата.
Каквото и да почувстваш, не викай. Не искам да плашим старите си съседи.
Ще се контролирам, мога да устоя на болката.
Дойде време да докажеш своя кураж. Ела с мен.
"Само един хляб. Синът ми го няма. Мерседес Игуалада".
Два.
Едмон Дантес
се върна.
Надявам се, че не плачеш.
Помниш ли, аз бях по-млад от него, когато заминах.
Какво правиш тук?
Същото, каквото и ти. Живея тук.
Ами именията ти?
Продадох ги.
По-точно не съм. Оставих ги на монасите, които имат нужда.
И аз направих същото. Оставих имотите си на монасите.
Онази къща на хълма още ли е твоя?
Винаги е била. Това е всичко, което имам.
Добре, поне знам къде ще спя.
Спри или ще паднем.
Ще станем отново. Както винаги сме правели.
Чувствам се мръсен.
Миришеш на Париж, на пари...
на плаж, на коне и на пиле.
Влизай.
Хайде.
Забравил си... че не мога да плувам.
Ще те науча.
КРАЙ Четвърта Част
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: TwinsTeam